Flatliners.1990.720p.BluRay.x264-SEPTiC
4.37GB; 1280x544; 23.976fps.; x264-5120kbps.; ac3-5.1-640kbps.
"Flatliners" (Dincolo de moarte) thriller-paranormal, SUA, 1990
Azi e o zi bună să mori.
- Ce se întâmplă? - E drogat. Adu ajutoare!
Vin atâția drogați încât nu mai avem timp de nimeni.
- Ce are? - Hemoragie.
- Hemoragie vaginală. Ce spune? - Probabil avort stradal.
- Trebuie s-o deschidem. - Toate sălile de operație sunt ocupate.
- Nu poate aștepta. O voi opera. - Nu poți!
Fă-o! Scoate-l afară.
Lucrez aici de 15 de ani și nu voi concediată din cauza ta.
Începem.
Foarfece!
Unde e ? Pensă!
- Ai prins-o! - În regulă, mă ocup eu.
- Dave, ieși afară! - Am încercat să-l opresc.
Labraccio, ce dracu' vrei să faci?
Randall Steckle, "Jurnalul unui chirurg" Nu.
Randall Steckle,"Jurnalul unui student chirurg".
Randall Steckle,"Jurnalul unui chirurg în devenire"
Zămislirea unui chirurg. Prea pretențios.
Randall Steckle, nașterea?
Nașterea unui chirurg. Genial!
Neața'.
Bună treabă. Continuați tot așa.
Deodată, deși eram în comă, m-am văzut pe mine însămi.
De parcă mă aflam undeva, sus, și priveam în jos.
Soțul meu, Ralph, plângea.
Medicul îi spunea că sunt pe moarte.
M-am văzut întinsă în pat.
Am început să plutesc și am ieșit pe coridor.
Apoi am ajuns într-un tunel și mă îndreptam spre lumină.
Era cea mai frumoasă lumina pe care am văzut-o vreodată.
Am auzit o voce.
Era cea mai frumoasă voce care am auzit-o vreodată.
Mi-a spus:
"Îți voi lua copilul."
"Dar tu te vei întoarce."
M-am trezit și i-am văzut pe Ralph și pe doctor.
Eu am fost mort 4 min și 30 de sec.
Dar nu am văzut nici tunelul, nici lumină.
Eu da... și era așa de frumos!
- Eram într-o grădină... - Acest tunel și această lumină...
A apărut un fel de călăuză. Am văzut și o trăsură. Auzeam muzica.
Terry, ar trebui să nu-ți mai dea medicamente.
Mulțumesc.
- Ce s-a întâmplat? - Bună dimineața.
E mare tărăboi la Urgență. Ai grijă ce faci azi.
De ce vorbești cu pacienții despre moarte?
Întârzii la cursuri. Mulțumesc, Edna.
Ravagile artritei. O reacție inflamatorie la nivelul țesuturilor.
Încerc să-l îndepărtez... La dracu'! Am ajuns la curbura transversala a piciorului.
Genial, doctore Steckle. Nu uita să-ți iei talentul cu tine deseară.
Nelson, țin la tine, așa că refuz invitația pentru deseară din motive etnice.
Nu se comit atâtea atrocități în lume? Ce rost are mica ta oroare?
De când ai oroare de adevăr și de cunoaștere?
Mai ales tu, care ești un om de știință, un geniu.
- Ce mai faci, Mannus? - Bine.
Voiam să te întreb ceva. Ai partener?
- Identifică. - Recesul costodiafragmatic.
Nu e nimic jignitor dacă încerc să discut cu tine.
Uneori e mai bine să ai cui să-ți deschizi sufletul.
- Identifică. - Pilorul.
Am auzit că se zvonește despre tine și cum ești poreclita, Rachel.
Dar sunt sigur că ești o femeie tandră.
- Identifică. - Creierul tău.
Nu vrei să vii la mine?
Dr. Hurley, Am ceva de discutat cu Dr. Mannus.
- Nu ți-am spus că nu sunt de acord? - Steckle și Hurley au acceptat deja.
Sunt dintre cei mai buni.
Nu trebuie să te ocupi decât de injecții și perfuzii.
Nu am chef să văd cum te sinucizi.
Eu cred că da.
Bună dimineața, studenți!. La examenul de azi se vor da următoarele note:
3 de A, 5 de B și 10 de C.
Iar ultimii 4 vor primi 7 și 5.
Încă odată, ca și în viață, nu concurați cu mine, cu voi sau cu acest examen,
Ci unul cu celălalt.
Mulți din școala asta și-ar dori să-și facă un renume cu așa ceva..
Ce păcat că oamenii capabili nu au curajul!
- Bine vom fi acolo. - Vorbește pt tine, Joseph.
Va fi dramatic, Nelson. Vei plânge, vei leșina sau vei vărsa în cel mai rău caz.
Dar atunci ce? Nu cred că te țin curelele.
Aduceți aparatele. Eu îmi aduc curelele.
Ai auzit ce a pățit Labraccio?
Dave, ești suspendat pentru 4 luni. Nici măcar nu vei pierde bursa.
Las-o baltă, plec.
Ești cel mai bun student pe care l-a avut vreodată facultatea asta.
- Pe lângă asta, ai greșit. - La dracu'! Era pe moarte.
I-am salvat viața. Tu ce-ai fi făcut în locul meu?
Sigur te vor da ca un exemplu negativ.
Te vor primi înapoi semestrul următor.
Nu mai contează. Dacă aș mai fi în situația aceea.
Aș face-o din nou. De aceea am nevoie de tine astă seară.
Acum aș fi în stare să ucid câțiva oameni, dar tu nu ești printre ei.
Nu vreau să mor.
Vreau să mă întorc cu explicații despre moarte și despre viață.
Pot să ajung dincolo cu ceilalți...
...dar am nevoie de tine. Să mă resuscitezi. Te rog!
Îmi pare rău, dar nu pot.
Renunță, Dave. Apucă-te de alpinism.
Nu te mai înțeleg. Azi ți-ai pus cariera în joc pentru o străină.
iar acum întorci spatele unui prieten.
Uite, chiar îmi pare rău pentru ce s-a întâmplat azi.
- Ce șanse am fără tine? - Atunci, n-o face!
Dave...
Și dacă reușesc?
Nu vreau să fiu înmormântată într-o sâmbătă..
Sâmbăta înmormântarea e cu 150 de dolari mai scumpă.
Dra. Amsler, vă simțiți mult mă bine.
Lăsați mesajul după semnal.
Știu că ești acasă.
- Nu întârzia! Nu uita aparatul de filmat. - Ce aparat de filmat?
- Slavă Domnului că a chemat un specialist.. - Fără predici, bine?
Ești logodit. Maturizează-te.
Înregistrez ultimele aventuri înainte de a mă resemna cu monogamia.
Nu mi-am dat seama. Am crezut că ești doar un fustangiu.
Ce naiba căutăm aici? S-a zis cu facultatea de medicină.
Pun pariu pe 10 dolari că nu o va face.
Nu aprinde lumina! Paza va veni imediat.
Instalați aparatele deasupra grilajului.. Am pornit boilerul.
- Chiar ai de gând s-o faci? - Să-i facem pe plac.
Folosiți protoxid de azot, sodiu pentotal și paturi de termoreglare.
Am în frigider niște dextroză.
Când temperatura ajunge la 30 de grade, îmi dați un șoc de 200 J.
Curentul electric îmi va opri inima. De aceea, scoateți-mi masca!
- Ziceai că vine și Rachel. - Steckle, închide ușa!
Tu vei face injecțiile.
Când pe EGG apare linie izoelectrică, creierul nu mai are activitate.
După 30 de secunde, treceți pătura pe cald și încalziți-mă lent la 34 de grade.
Injectați-mi 1 ml de adrenalină și, după 1 minut, Joe, mă defribilezi.
- Și mă readuci la viață. - Cu leziuni cerebrale.
Vei semăna cu o păpușă de paie.
Nu și dacă temperatura corpului va fi de 30 de grade.
Dr. Mannus, te ocupi de injecții?
Stai puțin! Fii sincer! De ce o faci?
Sincer, să văd dacă e ceva dincolo de moarte.
Nici filozofia, nici religia nu au găsit răspunsul.
Acum e rândul științei să-și încerce norocul. Omenirea trebuie să știe.
Adică faci asta de dragul omenirii?
Această scrisoare vă absolvă de orice vină.
Nu o faci pentru omenire. Parcă te văd la emisiunea "60 de minute",
între Andy Rooney și o reclamă.
"În seara asta, vă prezentăm un student la medicină remarcabil."
- Inevitabil voi deveni celebru. - Nu trebuie să fie acesta motivul.
Dr. Hurley, electrozii. Nu vrei să apari la "60 de minute"?
Rachel, dă-mi puțin protoxid de azot. Așa o să ajung dincolo, râzând.
Dr. Hurley, adu o pătură.
Suntem cu toții profesioniști. Sunt sigur că totul va merge bine.
Îmi dai mie apartamentul tău?
- A fost o glumă. - Doar un minut.
Să nu întârziați. Începeți să filmați.
Vom înregistra experimentul în întregime.
Promite-mi că vei merge până la capăt.
Un sărut de rămas bun.
Pe curând.
- 35 de grade. - Scrisoarea asta n-are nici o valoare.
Lasă-l să adoarmă și gata. Va avea un vis erotic și va crede că a fost în rai.
- Acum știu de ce sunt aici. - Eu mi-am exprimat opinia, la revedere.
Ești gata să riști totul pentru faima lui Nelson?
Vine cineva!
- E mort? - Doarme.
Bine că ai venit să-l convingi să renunțe.
O fac eu. Nu am nimic de pierdut.
- Doar viața lui! - Pot să-l resuscitez.
- Îi opresc inima un minut. - Să nu crezi că nu aș fi fost în stare.
Nu!
- La o parte! - Ce faci?
- Asistolă. - Îl omori.
- Nu e de mirare că ai fost suspendat. - Te rog să te oprești.
Nu am venit la facultatea de medicină ca să-mi ucid colegii!
Linie izoelectrică.
Se aplatizează. Moare.
- Nu mai are activitate cerebrală. - Începe să filmezi.
E mort, nu ajunge? Lasă-mă să-l resuscitez.
- Fii cu ochii pe ușă. - Suntem în încăpere cu un om mort.
- Încă un minut. - Începe să filmezi!
- Mai sunt 30 de secunde. - Începem! Să-l încălzim!
- 20 de secunde. Temperatura 31, 32, 33... - Bicarbonatul de sodiu și adrenalină.
Încarc padelele.
Urmăriți electrocardiograma.
- Temperatura, 34 de grade. - Începem!
- Ce indică? - Absolut nimic.
Mărește la 300 J.
Încep resuscitarea.
Bicarbonat de sodiu și adrenalina.
Doamne!
Absolut nimic!
- 37 de grade. - Mai dați-i un șoc. 350.
Nimic.
Am reușit!
- Steckle, ajută-mă. - Încă o adrenalina!
I-am făcut-o!
Avem REM.
- Nelson, ne auzi? - Bine ai venit printre noi!
- Nelson, țicnitule, ai reușit! - Doamne Sfinte!
Steckle, ști să încurajezi pacienții. Vei fii un doctor extraordinar.
Să mi-o sugi.
Îți amintești ce emoții sau senzații ai trăit? Căldură, frig, ceva de genul ăsta?
- Nu pot să le descriu în detaliu. - Ai văzut un tunel cu lumină la capăt?
Nu, dar e ceva foarte reconfortant.
Vă imaginați ce am reușit să fac?
Are nevoie de aer. Voi duceți-vă după niște lichide.
- Vă mulțumesc că mi-ați salvat viața. - Ne-am distrat pe cinste.
- O să-ți fie bine, istețule? - Mă simt ca un instrument bine acordat.
Auzi zgomotul mașinilor de pe malul lacului?
Dincolo de el, e un zumzet. Sunt felinarele de pe stradă.
Aud foarte slab un fel de huruit.
- Îl aud din ce în ce mai tare. - Nu.
Nu numai că-l aud, dar îl și simt.
Mda, prognosticul tău e foarte bun. O să arăți bine la "60 de minute".
- E mai mult decât atât, David. - Csand vei termina, sunt sigur că va fi.
- Nu mă crezi, nu-i așa? - Ai uitat că sunt ateu?
Pot să te las singur câteva minute?
Vorbește ca Lazăr, după ce a înviat din morți.
- Asta am și făcut, nu? L-am înviat. - De fapt am avut noroc.
- Vreau să încerc și eu. - Daa, vreau să fiu faimos și eu.
- Nu e vorba de faimă. - Îți vor ridica un monument.
- Pe care scrie. "Odihnească-se în pace." - Eu urmez.
Eu sunt dispusă să încerc 1 minut și 20 de secunde.
1:30.
Sunteți atât de ambițioși, încât sunteți gata să vă dați viața?
1:30.
Ne-am înțeles. Nu e un preț prea mare pentru faimă și glorie.
Mori ca să devii erou, dacă vrei, dar nu muri ca să ajungi celebru!
Champ?
- Ar trebui să stea cineva cu el. - Voi sta eu.
Ești bine?
Aș vrea să mă duc acasă.
Te simți bine? Respirai greu.
S-ar putea că tensiunea să-ți crească
Vasele sanguine se vor contracta și vor accelera circulația sângelui.
- Doamne, ce frumoasă ești! - Odihnește-te!
Acum 24 de ore nici nu te gândeai că vei petrece noaptea la mine, nu?
Ai avut noroc azi noapte, Nelson. Nu-ți forța norocul.
Petrecere de absolvire
Vă doresc a aveți parte de tot ce poate fi mai bun pe lume.
Aș vrea să vorbesc cu Anne Coldren, vă rog.
Anne?
M-am gândit la tine toată ziua. Ce mai faci?
Număr zilele până la Ziua Recunoștinței.
Trebuie să mă transfer la o facultate mai apropiată sau să-mi iau o mașină mai rapidă.
- Trebuia să ne căsătorim vara trecută. - Mama încă nu era pregătită.
Ești o ființă deosebită.
Dacă se întâmpla ceva...
- Joe, ce e cu tine? - Nu știu. Sunt obosit.
Vorbesc fără nici o noimă. Trebuie să închid.
- Joe, mă sperii. - Nu s-a întâmplat nimic.
Te iubes. La revedere.
- Nimic. - Încep resuscitarea.
- Resuscitare și adrenalina, și tot nimic! - Ce se întâmplă? Haide, Joe!
- Haide, Nelson, lasă-mă pe mine. - Nu mai avem timp de pierdut!
- Lasă-mă să încerc. - Fac tot ce pot!
- Nelson, dă-te la o parte. - Haide, Joe!
Pune-i oxigen!
Am crescut debitul de oxigen.
Resuscitarea a reușit. Hurley trăiește.
E-n ordine, Joe.
- A fost extraordinar. - Iar începe!
Definește "extraordinar".
Nu știu. Nu e ca și când ți-ai vedea trecutul său viitorul.
- E greu de explicat. - Moartea e mai plăcută în felul ăsta.
Nelson are dreptate, sigur există ceva dincolo de moarte.
- Categoric. - Experiența a fost bizară.
- Aproape erotică. - Și mort face sex.
Cum adică erotică?
Nu vreau să credeți că a fost o experiență sexuală.
În nici un caz nu m-aș fi gândit la așa ceva.
A fost plăcut. O prezență feminină mă îndrumă.
Aceasta ar putea fi descoperirea generației noastre. Ultima frontieră.
Mai întâi, a fost cucerită marea, apoi America, Vestul, Luna...
...domnul Leary, drogurile, subconștientul...
fostă primă doamnă a țării și călătoria în spațiul cosmic.
- Dar această descoperire ne aparține! - Noi avem și stilul disco.
- La dracu' cu avorturile. - Aveți grijă cum vorbiți!
- Nu uitați că e descoperirea mea. - Am înviat din morți în seara asta.
Nu mă mir. Aseară a fost Elvis aici.
Plătiți când sunteți gata, bine?
- A fost greu să te întorci la viață? - Nu, din câte îmi amintesc.
Îți amintești totul perfect? Spuneți numai minciuni.
- Nu cred o iotă. - Nici eu nu aș crede o iotă...
...numai dacă aș fi acolo. Ce zici, Dave?
- Doar ești ateu. N-ai nimic de pierdut. - Eu urmez.
Nu mai urmează nimeni. Nu veți găsi nici un răspuns.
Cred că ați văzut ce voiați să vedeți. Renunțați! E prea periculos.
Nu ne putem opri acum. Eu merg mai departe. 1:50.
2 minute... M-am răzgândit. 2 minute.
- 2:10. - 2:20.
Se pare că avem un câștigător.
Te distrezi, Nelson?
Joe...
A fost ceva neplăcut în experiența ta?
Nu. Nimic.
Bine.
- Stai puțin! - Așa înțelegi tu cavalerismul?
- Sau poate ai vrut să mă umilești? - Nu totul e despre tine.
Nimeni nu vrea să încerc și eu. Nu am nevoie de protecția ta.
De ce ai nevoie, Mannus?
De ce ai nevoie?
Când cineva e înțelept și pasionat ca tine, și foarte frumoasă,
ne face să ne simțim descumpăniți.
- De ce te-ai răzgândit? - Pentru că sunt sceptic.
Dacă nu e nimic dincolo de moarte, nu voi încerca să mă conving că este.
Cum îți explici că experiența morții e la fel în toată lumea?
Oameni din culturi și religii diferite văd aceleași lucruri, în aceeași ordine.
Poate că, în momentul morții, creierul secretă un drog care ne ajuta s-acceptăm.
Speculație. Dacă descoperi că exista ceva dincolo de moarte?
- Poți să fi moartă cât vrei. - Nu vreau să fiu moartă.
Mă bucur că spui asta, Mannus. S-ar putea să-mi fie dor de tine.
- De ce te obsedează moartea? - Doar mă interesează.
Din motive personale. Noapte bună.
- Nu vrei să te conduc acasă? - Nu, mulțumesc.
Nu ți-am luat eu banii.
Am luat prăjitorul de pâine, dar numai obiectele te fac să mă iubești.
Nu-i așa, Nelson?
La sfârșit, fiecare știe ce a făcut.
Champ?
Hai aici, Champ.
Hai aici, băiete.
Ce faci aici, puștiule? Te simți bine?
Ai pățit ceva?
Te-ai rătăcit?
Dimineața de Halloween. Dovleci mucegăiți, frunze arse, pisici negre
care se împerechează pe stradă, ca șobolanii.
Ne purtam de parcă nu ne-ar fi teamă de nimic.
De parcă am fi deja morți și nu am mai pierde nimic dacă murim încă o dată.
Pentru că am trăit viața așa de bine, și am iubit viața așa de mult,
încât ne-am închipuit că suntem nemuritori.
Am înfrânt puterile universului cu pasiunea noastră pt știința.
Sau poate că ne-am pierdut mințile.
Mă cheamă Joe Hurley. Tu ești Terry, nu-i așa?
- Am auzit că ai avut o moarte clinică. - Nu vreau să discut despre asta.
Stai puțin! Și eu am suferit o moarte clinică.
Vreau să discut cu cineva despre asta. Experiența asta mi-a schimbat viața.
- La început, nu m-a crezut nimeni. - Ce știu ei? Dar noi am trăit-o.
Dacă trebuie să mergi la cursuri. Poate ne întâlnim într-o seară să stăm de vorbă?
În ziua aceea, știam că mi se va întâmpla ceva.
Întotdeauna am avut presimțiri. Odată, mătușa mea urma să vină cu avionul la Las Vegas.
De mi-ai făcut asta, Joe?
Nu!
Ne dați ori nu ne dați?
E Haloween, e lună plină. Nu credeți că întindem coarda prea mult?
Scuzați-mă că am întârziat. Niște băieți puternici. Nu e grav.
- Lasă-mă să văd. - N-am nimic.
- Unde naiba ai fost? - Nu mă simt prea bine. Uită-te la tine.
Ai grijă de aparatul de filmat.
Frumos costum.
- Ești gata? - Sunt gata.
Cine ești? Omul schelet?
- 2:20, nu uitați. - Grăbește-te să te întorci printre noi.
Ca să ne faci cinste cu micul dejun..
Să nu mă lași să mor.
Ai înțeles?
Pe curând!
20 ml de sodiu pentotal.
- 30 de grade. - Încărcat la 200 J.
La o parte.
Linie izoelectrică.
Ce plutește în aer? Speranța, teamă? Negura cu aroma de mosc a morții?
- Taci din gură, Steckle. - Nu, tu să taci!
Dacă nu-și mai revine?
O să-i simți lipsa, Rachel?
1 minut.
- 32 de grade. - Mai dați-i încă 5 secunde.
- De ce nu 10? Avem timp. - Vorbești serios?
Joey, am avut încredere în tine.
- Stați la posturi. Joe, nu mai vedem nimic. - Terminați cu glumele.
Cine glumește?
- Ce dracu' se întâmplă? - 33 de grade.
Joe, trage jaluzeaua!
2: 15, 2: 16, 2: 17, 2: 18...
2:20. Dă-mi-le.
E laboratorul meu. 300 J.
Am încărcat! La o parte!
Respirație!
- 1,000, 2,000... Ce urmează? - Termina, Nelson!
- 5,000. Respirație. - 300 J. Încarc. La o parte!
Hai, Dave!
- Am reușit! - Nu. E în fibrilație ventriculară.
- Încarcă cu xilină. - Nu încă.
- Hai, Dave. - Măresc la 360 J. La o parte.
- Încearcă cu lidocaină. - 3 minute.
Încep resuscitarea. Joe, filmează în continuare. Îl resuscitez.
M-ai mințit, Joe.
- Am reușit. - I-am dat 1 mg de adrenalină.
Era să-l pierdem. Era cât pe ce.
- Hoka hei. - Ce ai spus?
Hoka hei. E un strigăt de luptă al indienilor Sioux. Înseamnă...
"Azi e ziua ideală să mori." Deci a fost, Dave?
Nu știu dacă am fost mort. Am simțit ceva.
Era un vis sau doar amintiri stocate în memorie?
Nu mai aveai activitate cerebrală.
Dar impulsurile electrice circulau încă prin corpul meu.
Ar fi apărut pe electroencefalogramă. Erai mort. Ce s-a întâmplat?
E greu de explicat în cuvinte.
Parcă aș fi fost împietrit de groaza fără să simt teama.
Parcă aș fi fost urmărit. Probabil erați voi, aplecați asupra mea.
- Cine putea să te urmărească? - Morții.
Dar scepticul din tine a simțit ceva. Eu mai încerc odată.
În nici un caz! Am fost dată la o parte de două ori.
Patru minute.
- Labraccio a rezistat 3:50. - A fost o greșală.
- N-are rost să încercam sub 4 minute. - Nu încearcă nimeni 4 minute!
- 4:25. - 5 minute.
- Eu urmez sau abandonez experimentul. - Va fi greu fără ea.
- Dar fără mine... - Sau fără mine.
A izbucnit revolta.
V-am împărtășit o idee simplă și genială, care îți vine o dată în viață.
- De ce nu renunți, Nelson? - Nu ați avut curajul meu!
Rachel, vrei să încerci tu? Te rog! Dar a fost ideea mea!
Voi sunteți doar turiști!
Aș fi încercat 3:30 sau 3:40. Nu zic că nu aș face-o.
Dar 4:25 e o nebunie. Următoarea limită va fi la 5 minute. E periculos.
Ești un măgar, Joe.
Ai spus că mă iubești, Joe.
- Te iubesc, Joe. - Buddy?
Scheletule, mă auzi?
Îți mulțumesc că ai rămas.
Sunt în tura de dimineață la spital. Te simți bine. Ne vedem mai târziu.
- La noapte... - Nu-ncerca să mă faci să mă răzgândesc.
De ce o faci?
Am pierdut oameni la care țineam.
Vreau să mă asigur că au ajuns într-un loc frumos. Ți se pare neînsemnat?
Sincer vorbind, cred că e cel mai bun motiv ca să încerci.
Nu ți-am spus ceva despre noaptea trecută.
Am avut sentimentul că, dacă aș fi continuat...
Ceva de acolo m-ar fi protejat. Ceva bun.
- Așa că nu e nevoie s-o faci și tu. - Ateul crede acum în Dumnezeu?
Încerc să-ți spun că nu vreau să încerci și tu.
Gândește-te câte vom avea de discutat după ce mă vei aduce înapoi.
Sunt pe moarte. Nu mă minți!
D-nă Amsler, ați luptat bine.
- Uneori trebuie să știm să renunțăm. - Așa-mi spun vocile.
- Care voci? - Mă întreabă, "Ai făcut ce trebuia?"
"Le-ai spus tuturor că îi iubești?"
Le-am spus.
Sunt voci prietenoase. Vă spun doar ceea ce trebuie să știți.
- Ce anume? - Că aveți unde să vă duceți.
- Crezi? - Da.
Da, cred.
Hei, amorezule!
Ți-ai găsit o pereche? Eu da.
Fata ta și fundul meu.
- Răsuflarea ta și duhoarea de bizon. - Te cunosc?
Nu faci nici 2 bani. Linge-blide, îngâmfatule, degeneratule,
ciungule, fanfaronule
nemernicule, pocitule, lingăule, înfumuratule,
cap pătrat, șarlatanule.
Ce e? Ți-au dat lacrimile? Dă-i drumul, Dave Plangăciosu', plângi!
Spocitanie, lingău ticălos!
- Cum s-a întâmplat? - La hochei.
- În legătură cu noaptea trecută... - E în ordine.
- Labraccio nu a apărut. - Nu-i stă în fire.
- Face totul ca să mă împiedice. - Nu cred că e o idee bună să continuăm.
- Nu avem nevoie de David. - Te descurci?
- Ai încredere în mine? - Nu, dar s-o facem.
Protoxid de azot.
Pe curând.
- De cât timp e anesteziată? - 1:20 - O aducem înapoi.
- Nu a stat destul. - Fă-o, Joe.
Să nu te aștepți la mulțumiri.
- Al 4-lea experiment e anulat. ?De ce? - Întreabă-l pe Doctor Moarte!
- Ce se întâmpla? - O resuscitam pe Rachel mai devreme.
- Nu vă certați acum. Gândiți-vă la Rachel! - Joe are dreptate. 33 de grade. Pregătiți-vă!
Rachel, nu intra acolo.
Ți-am zis să nu intri acolo.
Denny!
Tu ești de vină!
- Nimic. - Încarcă la 300 J.
Hai, Rachel.
300 J. La o parte!
- Am reușit! . - E în fibrilație ventriculară.
- E-n ordine. O vom readuce la viață. - Încarcă la 360 J.
- Ce ai făcut? - Un scurt. Probabil s-a ars o siguranță.
- Joe, ai încărcat bateria? - La dracu'!
Încep resuscitarea. Ventileaz-o, Steckle!
Nu are puls.
- Nu merge. Joe, vino în locul meu. - Au trecut 4 minute.
Ii administrez bretilium. E singura cale.
Nu o face! O s-o prajești.
Nelson!
Te rog, nu!
Resusciteaz-o tu.
Hai, Mannus.
I-am făcut lidocaina.
Întoarce-te la noi! Hai odată.
Așteaptă!
Aud ceva.
Oxigenul!
Și-a revenit.
- De ce ne-ai oprit? - Ceva ciudat mi s-a întâmplat azi.
Era o fată... Winnie Hicks. Am fost la școală cu ea.
Ne băteam joc de ea.
Eram în tren și am auzit pe cineva spunându-mi în toate felurile. Chiar în fața mea!
- Avea tot 10 ani. - Poate ai adormit.
- Nu, nu a fost un vis. - Și eu am văzut lucruri ciudate din trecut.
- Credeam că am leziuni cerbrale. - La tine e posibil.
Oprește-o, Steckle, e ceva personal.
Sunt urmărit de femeile pe care le-am filmat fără ca ele să știe.
Toate fac parte din "Videoteca Joe Hurley".
Dar tu, Nelson? Pe tine cine te urmărește?
Îl cheamă Billy Mahoney. Un puști de 8 ani pe care-l necăjeam la școală.
Nu e mare lucru.
Atunci ce ar fi să ne spui ce ai pățit la față?
- Uneori, puștiul se pierdea cu firea. - Stai puțin.
Înțeleg că Dave moțăie în tren și ca perversul ăsta are halucinații.
Dar vrei să zici că puștiul ăsta te atinge? E imposibil!
- E prea bizar. - Bizar? Am cunoscut moartea.
I-am reînviat pe cei față de care am păcătuit și care sunt supărați pe noi.
- Când ți-ai dat seama? - După experiența lui Joe.
- Dar n-ai scos o vorbă! - Dumnezeule! Suntem oameni de știință.
E imprudent, imoral și lipsit de etică să ne ascunzi ceea ce ai descoperit.
Rachel Mannus se poate să fi aflat ce sunt viața și moartea.
A rezistat 5 minute!
Dacă a găsit aceste răspunsuri,
lumea întreagă o va venera.
- Ca și voi. - Trebuia să ne spui, Nelson.
- Nu ați mai fi participat. - Cel puțin, am fi putut alege.
Suntem pierduți.
- Rachel, te simți binet? - N-am nimic.
Am spus că mă simt bine. Vreți să vedeți ce fac?
Hai, Billy Mahoney.
Da tot ce poți.
Te provoc.
- Persoane din trecut vor să se răzbune? - Nu știu exact despre ce e vorba.
Dacă vezi ceva, te rog să-mi spui.
Orice ar fi povestește-i doctorului.
- Voi fi în camera de zi. - Sunt cei pe care i-am făcut să sufere?
S-a întâmplat ceva în seara asta?
Nu.
Încearcă să dormi.
- Cum se simte? - Cred că ascunde ceva.
- Ce i-a făcut Nelson puștiului? - Nu știu!
- Important e să comunicăm între noi. - Da, îmi cer scuze.
Ar fi bine să plecați. Rămân eu cu ea. Îmi pare rău.
Punem noi mâna pe tine, Billy Mahoney!
Nu!
Stai, Nelson!
- Cum te simți? - Am întârziat. Ne vedem mai târziu.
- Stai. Unde mergi? - Trebuie s-o opresc.
Bună dimineața, Rachel.
Nu... nu...
Vocile se înseală. Nu e nimic frumos dincolo de moarte.
- Trebuie să te obișnuiești cu moartea. - Dar m-am înșelat.
Se pare că ești mulțumit de tine azi.
- Nu-ți amintești de mine, Joe? - Ba da, desigur.
- Ești manechin? Ai putea fi. - Uite, trebuie să plec.
Nu încerc să te agăț. Abia acum te-am înțeles.
Vrei să bei ceva?
- O să te sun la sfârșitul săptămânii. - Bine, sunt în cartea de telefon.
- Bună, frumosule. - Cine ești?
- Ce mai facig? - O nebună... Te cunosc?
Ai vrea să mă cunoști? Nu trebuie să facem nimic.
Doar să ne ținem în brațe.
O să te sun, îți promit.
M-am săturat să-mi tot schimb partenerii.
Ne putem opri oricând.
Relația noastră va deveni și mai strânsă.
Nu m-am mai simțit niciodată așa de bine.
Bineînțeles că te respect.
- Vino oricând dorești. - Arată-mi că mă iubești.
Nu sunteți adevărate!
Anne, ești chiar tu?
- Ești chiar tu? - Păreai așa de abătut la telefon.
- Eram îngrijorată. Am luat autobuzul. - Ce surpriză.
- De când ești aici? - De suficient timp să-ți văd casetele.
Dumnezeule!
Probabil crezi că te părăsesc pentru că te-ai culcat cu toate fetele acelea.
Nu au însemnat nimic pt mine.
Dacă țineai la vreuna,
aș fi avut adversară.
Le-ai filmat pe fetele acelea... Câtă lipsa de respect!
Au avut încredere în tine. Tu nu știi ce e încrederea.
- Nu e ceea ce crezi. - Ba da, e.
Alo, sunteți dna Earl R. Hicks?
Aveți cumva o fată pe nume Winnie, de vreo 26 de ani?
Da? Sunt David Labraccio. Am fost coleg de școală cu Winnie.
Mda, părinții mei încă mai locuiesc acolo.
Voiam să vorbesc cu ea și mă întrebam...
Bine. Aveți adresa ei?
Super. Vă sunt recunoscător. La revedere.
- Isuse! - Te simți la fel de rău precum arăți?
- Îmi dai voie să văd ce e? - Nu. Cum se simte Rachel?
Nu a ieșit din baie cu explicații despre viață și despre moarte.
Unde te duci? Pot să vin și eu?
- Fac 2 ore cu mașina. - Nu vreau să rămân singur.
Vom îndepărta rinichiul stâng și vom diseca intestinul gros.
Separați colonul ascendent de colonul transvers.
Treceți la sigmoid. Apoi îndepărtați apendicele...
- Unde dracu' te duci? - Ești bine?
Aș fi bine dacă nu m-ați mai întreba dacă suntem bine.
- Are și ea halucinații? - Eu îi înspăimânt pe alții.
Faptul că vom fi dați afară din facultate nu te va ajuta să te împaci cu Annie.
Mannus!
Mă ocup eu de ea. Înapoi la lucru, dacă nu vreți să aveți probleme.
La dracu'!
- Aici trebuie să fie. - Se pare că Winnie a reușit în viață.
- Probabil nu-și amintește de tine. - Merita încercat.
- Vii cu mine? - Nu.
Ascultă, dacă ți se întâmpla ceva, dacă ai nevoie de mine, claxonează!
Dave, trebuia să-i trimiți o scrisoare.
E cineva acasă?
- Bună, mama ta e acasă? - Vin imediat.
Intră în casă, draga mea.
- Da? Vă pot ajuta cu ceva? - Yeah, cred că da.
Ești Winnie Hicks? Din Claremont?
Sunt David Labraccio. Am fost colegi la școală.
Eram ceva mai mic atunci.
Abia am venit din oraș. Mașina mea e acolo.
Bună, sunt un om bun. La fel și el.
Suntem 2 nebuni. Pot să intru, te rog?
Trebuie să recunosc că ai tupeu, Dave.
E frumos aici. Se pare că ți-ai făcut un rost în viață.
Păi, nu e școala de medicină.
dar mie nu mi-a plăcut niciodată școala.
Nu eram bună la învățătură.
- Mă mir că mă ții minte. - Îmi amintesc de tine.
Îmi amintesc cum ne purtăm cu tine atunci.
Tu erai timidă, iar eu eram un ticălos. Voiam să-ți spun că regret.
Ce vrei să spui? A trecut mult timp de atunci.
Să nu dezgropăm trecutul.
Dacă ne-am purtat urât cu tine, am greșit.
Du-te!
Am o familie acum.
Nu mai sunt de mult fetița aceea urâtă.
Nu erai urâtă.
De ce ai venit aici?
David, ajutor!
Eram copii. Știu cum sunt copiii.
- Nu am vrut să vin aici ca să... - Winnie, s-a întâmplat ceva?
E totul bine, Ben.
Îmi pare rău de-am spus ceva nepotrivit. N-am vrut să te fac iar să suferi.
Am plecat.
David?
Mulțumesc.
Ești sigură?
Mulțumesc.
David, ajutor!
Nelson, oprește-te. Oprește-te!
- Unde e Billy Mahoney? - Nu e nimeni aici în afară de noi.
Dă-i drumul!
Unde dracu' ați fost?
- A făcut o criză la curs. - Cum te simți?
Bine, deși îl văd peste tot pe tata care e mort de 20 de ani.
"Moartea e frumoasă." Ce prostie!
Ce mai faci, Nelson? Te simți bine?
Vreau să-ți mulțumesc pentru coșmar.
Erați așa de nerebdatori să-mi călcați pe urme. Bun-venit la bord!
Ne-ai ascuns informații.
- Îmi pare rău că ești supărată. - Nu ești singurul care a riscat!
- Totdeauna am simțit că e ceva nefiresc. - Steckle, tu nu ai riscat nimc.
- Stop! Suntem cu toți implicați. - Nu, nu suntem.
Ce hotărâtă și independentă e!
Când am necazuri, nu-i trag și pe ceilalți după mine.
Haideți! Tu ce ai pățit? Ți s-au descoperit casetele.
Tu ai jignit o fetiță. Iar tu îl visezi pe tatăl tău.
- Îmi pare rău! - Nu știi nimic despre mine.
Dar Dave știe, nu-i așa?
Haideți, sunt păcatele voastre. Învățați să trăiți cu ele. Eu asta fac.
Vrei să vezi moartea? Privește cu atenție. E frumoasă.
Ție ți-ai făcut destul rău. Vrei să-i faci și ei?
Ajutați-l să-l găsească pe Billy Mahoney. La ce o să-i ajute?
- Nu-l lăsați singur. - De ce trebuie să-l găsim pe Billy?
Deoarece tânărul Dr. Dave crede că a găsit soluția problemelor noastre existențiale.
- Căință, domnilor. - Căința?
Stai puțin! Mereu fugi de mine.
De ce nu vrei să-mi vorbești?
- Tata s-a împușcat când aveam 5 ani. - Și te simți vinovată?
Era o ușă în holul casei noastre pe care nu aveam voie s-o deschid.
Copiii se simt întotdeauna vinovați. Nu se poate să fi fost tu de vina.
Chiar tu mi-ai spus că cei față de care am greșit vor să se răzbune.
Nu știu dacă te ajută cu ceva. Astăzi am fos la Winnie Hicks.
Nu știu cum să-ți explic, dar m-am simțit ușurat că i-am cerut iertare.
Winnie Hicks e vie. Tatăl meu e mort.
Tatăl tău e într-un loc frumos.
Vrea să-l lași să-și găsească liniștea.
Atunci, de ce s-a întors?
Aici.
Unde naiba suntem?
N-ar fi bine să mergem la spital să te panseze cineva?
Haide, o luăm pe scurtătură. Nu-mi vine să cred că-mi amintesc totul.
- Locul a fost lăsat la voia întâmplării. - Dă-mi cheile!
sari peste crăpătură rupe mamei tale spatele...
Cine rămâne ultimul e fraier.
Haideți, băieți! Mântuirea ne așteaptă!
Ăsta e un cimitir.
Nelson, unde dracu' ești? S-a terminat cu gluma.
Nici nu a fost glumă.
- Unde naiba ești? - Chiar aici.
Aici locuiește Billy. Trezește-te, nemernicule ai musafiri.
Știți de unde știam că e aici? Pentru că eu l-am băgat aici.
- Billy Mahoney! - Nu, Nelson, încetează!
M-am despărțit de familia mea când aveam 9 ani.
M-au trimis la școala de băieți Stoneham. Credeam că mi-am răscumpărat greșala!
A fost un accident. Să mergem acasă, bine?
Dave's are dreptate. Încă pot să-mi îndrept greșeala.
Cum?
- Nelson? - Joe, am nevoie de mașina ta.
Nelson, așteaptă.
Dumnezeule!
Alo. Ce? Unde?
Nelson a făcut o criză. I-a lăsat pe Joe și Steckle fără mașină.
- Crezi că pot să te las singură? - Yeah.
Tata.
Rachel.
Draga mea...
Îmi pare rău.
Poți să mă ierți vreodată?
Billy Mahoney a murit acum 17 ani, și Nelson se simte vinovat.
- Aveți idee unde s-a dus? - A spus că o să-și îndrepte greșeala.
- Doar nu face experimentul fără noi? - Singur? Ar fi sinucidere curată.
- David? - Nu, e Nelson.
David te cauta peste tot.
Voiam să-ți spun că-mi pare rău. Te rog, spune-i asta și lui David.
Îmi pare rău că v-am amestecat în povestea asta.
Nu, nu mai contează acum.
Rachel, tot ce facem contează.
- De aceea voi repeta experimentul. - Nu, Nelson, așteaptă.
- Spune-mi unde ești. - Chiar îmi pare rău.
- Suntem pedepsiți pt necugetarea noastră. - Ține pentru tine.
Mă bucur că n-am făcut și eu experimentul. Bona mea grasă m-ar alerga, cu un sandvich cu salam în mână, pe care i l-am furat.
Bine, Billy Mahoney, haide.
- Temperatura corpului e la 26 grade. - Și-a injectat potasiu!
Joe, electrozii! 300 J. La o parte.
- Nimic. - Le-am încărcat. La o parte.
Încarcă la 360 J. La o parte!
- Nu aud nimic. - M-a sunat acum 9 minute.
Să-l intubăm.
Nu pot să-l intubez. Traheea e prea îngustă.
Stai, Billy!
- Nimic. - Pregătește 4 mg de atropină.
- David... - Administreaza-i atropina intratraheal.
- E prea mult, Dave. - Nu avem încotro. Haide.
- Haide, Nelson. - E mort de 10 minute.
- Nu e în fibrilație ventriculară. - Adrenalina intracardiac!
- Nu Rachel. - Fă-o odată!
Nu!
Nu o fă, Billy!
Îmi pare rău! Nuuuu!!
Continuăm resuscitarea!
Au trecut 12 minute! E mort.
Respirație!
Renunță. L-am pierdut.
Dave, oprește-te!
Oprește-te, David.
David, oprește-te!
Lasă-l în pace.
- Toți suntem vinovați de cele întâmplate. - Poate o merităm.
Nu e corect. Nu e drept.
Iartă-mă, Doamne! Iartă-ne că am pășit pe tărâmul tău blestemat!
Îmi pare rău! Nu e de ajuns?
- Se pare că nu. - Chem poliția.
Din vocea lui la telefon, cred că Nelson simțea că merită să moară.
Prostii! A fost o greșeală. Era doar un copil.
Nu merită să moară!
Haide, Nelson! Întoarce-te!
- La o parte... - Nu, așteaptă!
Oh Doamne!
Are puls. Își revine!
Chiar își revine!
- Intră în ritm! - Încet, nu-l grăbi.
- Intră în ritm. - Nu-l grăbi.
Asta e.
Slavă ție, Fecioară Maria, lăudat fie Numele lui Iisus!
- Bună, nu încerca să vorbești. - Trebuie să filmez.
A zis...
A zis că nu era o zi prea bună pentru a muri.
Mulțumesc.